VANDRINGSMANDEN
Hvad var det? En meteorit, der slog ned?
Et besøg af beboere fra den kosmiske afgrund?
Uanset hvad skete miraklernes mirakel i vores lille land... Zonen.
Vi sendte straks tropper derhen.
De vendte ikke tilbage.
Så blev Zonen afspærret af politiet...
Vi gjorde sandsynligvis det rigtige, men jeg er ikke sikker...
Fra et interview med nobelprismodtager Professor Wallace.
Hvorfor tog du mit ur?
Hvor skal du hen?
Du gav mig et løfte, og jeg troede på dig.
Du tænker ikke på dig selv, men hvad med os?
Tænk på dit barn!
Hun havde lige vænnet sig til dig... og så begynder du på det igen!
Jeg er blevet gammel på grund af dig.
- Du har ødelagt mit liv. - Ti stille! Du vækker Abekatten.
Jeg kan ikke altid vente på dig. Det tager livet af mig.
Du ville jo finde et arbejde!
De har lovet dig et helt almindeligt arbejde!
Jeg kommer snart tilbage.
Du ryger i fængsel igen!
Og denne gang får du ikke 5, men 10 år!
Og i de 10 år har du hverken Zonen eller andre ting!
Jeg er død, når de 10 år er gået.
Åh gud! Jeg er i fængsel, uanset hvor jeg er.
- Slip! - Nej!
Slip, siger jeg!
Så skrid! Jeg håber, at du rådner op derinde!
Forbandet være den dag, jeg mødte dig, dit svin!
Gud selv har forbandet dig ved at give dig sådan et barn.
Og han har forbandet mig på grund af dig, din idiot!
Verden er håbløst kedelig, min kære pige.
Og derfor findes der hverken telepati, spøgelser eller ufoer.
Verden styres af strenge love, og den er uhyggelig kedelig.
Lovene overtrædes desværre aldrig. De kan ikke overtrædes.
Så håb ikke på, at der er ufoer. Det ville være alt for interessant.
Hvad med Bermudatrekanten? Du vil vel ikke nægte, at...
Jo, det vil jeg. Bermudatrekanten findes ikke.
Kun den retvinklede: A i anden plus B i anden er lig med C i anden.
Kan du fornemme, hvor kedelig den påstand er?
Det var interessant at leve i middelalderen.
Alle huse havde et husspøgelse, og Gud fandtes i alle kirker.
Menneskene var unge dengang! Nu er hver fjerde en olding.
Hvor kedeligt, min engel.
Du sagde da, at Zonen er civilisationens genfødsel...
Den er også kedelig med alle de love, trekanter-
- uden husspøgelser og naturligvis uden Gud.
For hvis Gud også er en trekant...
så ved jeg virkelig ikke, hvad jeg skal tro.
Det er til mig. Hvor skønt!
Farvel, min ven.
Damen her vil gerne gå med os hen til Zonen.
Det er en modig kvinde. Hun hedder...
Hvad er det nu, du hedder?
Er du virkelig en vandringsmand?
Vent... Jeg skal nok forklare det...
Kør...
Idiot.
- Drak du dig fuld? - Hvad mener du?
Jeg har taget en drink, som halvdelen af befolkningen gør.
Den anden halvdel drikker sig fulde, selv kvinderne og børnene.
Jeg har kun drukket lidt.
Hvor er her meget møg.
Drik. Vi har masser af tid.
Skal vi have en drink at gå på?
Hvad synes du?
Fjern den.
Jeg er med. Man skal være ædru. Alkoholisme er dårligt for folk.
Så lad os drikke øl.
Er han sammen med os?
Han bliver ædru. Han skal også derind.
Er du virkelig professor?
Hvis det er godt nok.
Lad mig præsentere mig. Jeg hedder...
Du hedder Forfatteren.
Okay. Hvad hedder jeg så?
Du... du er Professoren.
Jaså. Jeg er forfatter, så jeg bliver kaldt Forfatteren.
- Hvad skriver du om? - Om læserne.
Det er det eneste, man kan skrive om.
Der er ikke andet, der er værd at skrive om.
Og hvad er du? Kemiker?
Fysiker.
Det må også være kedeligt... At søge efter sandheden.
Den skjuler sig, men du leder efter den overalt.
Du graver et sted... Bingo! Atomkernen består af protoner.
Du graver et andet sted... Herligt!
Den retvinklede trekant: A i anden plus B i anden er lig med C i anden.
For mig er det anderledes.
Mens jeg graver efter sandheden, forandrer den sig så meget-
- at når jeg har fundet frem til den-
- har jeg gravet en bunke... Undskyld, jeg vil ikke sige det.
Du er heldig!
Forestil jer en antik krukke, der står på et museum.
Den blev brugt til at opbevare madrester i-
- men nu bliver den beundret-
- på grund af sit mønster og den unikke form.
Alle er begejstrede...
Men pludselig kommer det frem, at den slet ikke er antik-
- men at en eller anden har givet den til arkæologerne for sjov.
Så er der pludselig ingen, der beundrer den.
- Ja, de eksperter... - Tænker du konstant på den slags?
Nej!
Jeg tænker sjældent. Det er skadeligt for mig.
Man kan ikke skrive, hvis man konstant tænker på succes og fiasko.
Natürlich. Men hvis jeg ikke bliver læst om hundrede år-
- hvorfor skal jeg så overhovedet skrive?
Professor, hvordan er du blevet indblandet i alt det her?
Hvorfor skal du ned i Zonen?
Jeg er på en måde en forsker.
Men hvad med dig?
En populær forfatter.
Kvinderne må være helt vilde med dig.
Min inspiration er væk, så jeg vil tigge om at få den tilbage.
Er du løbet tør for materiale?
Hvad? Ja, på en måde.
Kan I høre det? Det er vores tog.
- Har du fjernet bilens tag? - Ja.
Luger.
Kontakt min kone, hvis jeg ikke vender tilbage.
Fandens også. Jeg glemte at købe cigaretter.
Gå ikke tilbage.
- Hvorfor ikke? - Det må du ikke.
- I er alle sammen ens. - Hvad mener du?
I tror på den slags pjat.
Så vil jeg gemme den her.
Er du virkelig videnskabsmand?
Læg jer ned!
Rør jer ikke!
Se, om der er nogen.
Skynd dig!
Her er ingen.
Gå hen til den anden udgang!
Hvor kiggede du?
- Huskede du benzindunken? - Ja. Den er fuld.
Alt det, jeg sagde til jer før, var løgn.
Jeg vil skide på inspirationen.
Hvordan skulle jeg kunne beskrive, hvad det er, jeg vil have?
Eller at jeg ikke vil have det, som jeg tror, jeg vil have?
Eller at jeg ikke vil have det, som jeg ikke vil have?
Det er flygtigt. Det, vi sætter ord på, mister sin betydning.
Det smelter og går i opløsning som en vandmand i solen.
Mit samvittighed ønsker, at alle i verden bliver vegetarer-
- og min underbevidsthed vil have en blodig bøf.
Men hvad vil jeg have?
- Jeg? - Verdensherredømmet...
Ti stille!
Hvad laver et lokomotiv i Zonen?
Det servicerer yderposten. Det kører kun hertil.
De kan ikke lide at være der.
Indtag jeres pladser! Er alle på plads?
Vagterne er ankommet. Sluk fjernsynet.
Hurtigere!
Se, om der står en dræsine på skinnerne.
- En dræsine? - Gå.
Jeg gør det.
Benzindunken!
Giv mig den!
Drop din rygsæk. Den er i vejen.
Du skal rejse let.
Hvis I bliver ramt, må I hverken skrige eller løbe omkring.
Får de øje på jer, dræber de jer.
Når alt er faldet til ro, så kravl tilbage.
De samler jer op næste morgen.
- Prøver de at indhente os? - De hader det som pesten.
Hvad?
Nå...
Så er vi her.
Hvor er her stille!
Intet andet sted i verden er så stille.
Vent bare.
Hvor er her smukt. Her er ikke en sjæl.
Vi er her da.
Tre mænd kan ikke ødelægge det her sted i løbet af en dag.
Hvorfor ikke?
Det er underligt, at blomsterne ikke dufter...
- Kan I lugte noget? - Sumpen stinker.
Nej, det er en flod. Her er en flod.
Der var blomster førhen, men Pindsvinet trampede dem ned.
Duften var her i mange år bagefter.
Hvorfor trampede han dem ned?
Det ved jeg ikke.
Jeg spurgte ham om det.
Han sagde: "Det vil du forstå senere".
Jeg tror bare, at han begyndte at hade Zonen.
Er Pindsvin et efternavn?
Det er et kælenavn ligesom jeres navne.
Han førte mennesker ud til Zonen i årevis, og intet kunne standse ham.
Han var min lærer og åbnede mine øjne.
Dengang blev han kaldt Læreren, ikke Pindsvinet.
Så skete der noget med ham, og det knuste ham.
Jeg tror, at han blev straffet.
Hjælp mig med at binde gazen fast om møtrikken.
Jeg... vil gå en tur.
Jeg skal...
Lad være med at gå.
Hvor skal han hen?
- Han vil måske være alene. - Hvorfor det?
Det er ubehageligt at være tre.
Han har en aftale med Zonen. Han er jo en vandringsmand.
Og hvad betyder det?
Det er en slags kald at være vandringsmand.
- Jeg troede, at han var anderledes. - Hvordan det?
Som den sidste mohikaner, Chingachgook.
Han har haft et hårdt liv.
Han har siddet i fængsel og kom til skade her.
Hans datter er mutant. "En af Zonens ofre".
Hun har vist ingen ben.
Og hvem er Pindsvinet så?
Hvad mener du med, at han "blev straffet"?
Er det billedligt talt?
En dag vendte han tilbage herfra...
og blev pludseligt rig.
- Stenrig. - Er det en straf?
Han hængte sig en uge efter.
- Hvorfor det? - Ti stille!
Hvad var det?
For 20 år siden faldt der en meteorit ned her...
og husene brændte.
Man ledte efter meteoritten, men fandt den naturligvis ikke.
"Naturligvis"?
Så begyndte folk at forsvinde fra området.
De tog herud og vendte ikke tilbage.
Til sidst besluttede man...
at meteoritten alligevel ikke var en meteorit.
Og til en start...
rullede man pigtråd ud for at holde nysgerrige væk.
Det gav næring til rygterne om, at der er et sted i Zonen...
hvor ønsker går i opfyldelse.
De begyndte naturligvis at bevogte Zonen strengt.
Hvem ved, hvilke ønsker folk går rundt og nærer?
Hvad var det så, hvis det ikke var en meteorit?
Det ved ingen.
Hvad tror du selv?
Jeg tror ingenting... eller hvad som helst.
Min kollega sagde, at det kunne være et budskab til menneskeheden.
Eller en gave.
Sikke en gave.
- Hvorfor skulle de give os den? - For at gøre os glade!.
Blomsterne blomstrer igen, men de dufter af en eller anden grund ikke.
Undskyld, at jeg efterlod jer her. Det var for tidligt at gå derhen.
Hørte I det?
Der bor måske nogle mennesker her.
Hvem?
Du har jo selv fortalt-
- at nogle turister camperede her, da Zonen blev oprettet.
Der bor ingen i Zonen.
Nu er det tid.
Hvordan kommer vi tilbage?
- Man vender ikke tilbage herfra. - Hvad mener du?
Gør nu som vi aftalte.
Jeg viser jer den rigtige retning.
Afvig ikke. Det er farligt.
Den sidste stolpe er det første pejlemærke.
Gå du først, Professor.
Og så du.
Prøv at gå i hans fodspor.
Åh gud!
Hvor er? Blev de efterladt på den måde? Menneskene?
Hvem ved, hvem de er?
Jeg kan huske, at de pakkede på stationen for at komme herud.
Jeg var kun en dreng.
Vi troede alle sammen, at nogen ville invadere os.
Først du, Professor.
Og så du, Forfatter.
Derovre er jeres rum. Det er der, vi skal hen.
Hvorfor satte du prisen op? Der er kun en armslængde derhen.
Ja, men så skal armen være meget lang.
Og sådan en arm har vi ikke.
Stop! Hold op!
Hold op!
Rør det ikke!
Hvad laver du? Er du sindssyg?
Hvad laver du?
Man kan ikke bare gå tilfældigt rundt.
Zonen kræver respekt, ellers straffer den en.
Det gør du ikke igen. Har du mistet mælet?
- Jeg bad jer jo... - Skal vi derhen?
Ja, op, ind og til venstre.
Men vi skal ikke gå her. Vi går rundt om.
Hvorfor det?
Man går ikke her.
Jo længere man går i Zonen, jo mindre farligt er det.
- Dør vi, hvis vi går ligeud? - Han sagde jo, at det er farligt.
- Og det er omvejen ikke? - Jo, men man går ikke her.
Jeg er ligeglad med, hvor man går. Tænk hvis jeg...
- Hør nu efter. - Hvorfor skal vi gå en omvej?
Det hele er lige foran os. Der er farer overalt... Hvad fanden?
Du tager meget let på det her.
Jeg er træt af alle de møtrikker i gaze.
Gør, hvad I vil, men jeg går altså.
- Du er vanvittig. - Nej, det er du.
Må jeg have lov?
Det begynder at blæse...
Kan I mærke det? Græsset...
I den grad.
Hvad mener du?
- Stop! - Rør mig ikke!
Godt...
Professoren kan bevidne, at jeg ikke sendte dig derhen.
Du går frivilligt.
Ja, frivilligt. Var der andet?
Nej. Gå.
Må Gud være med dig.
Vent!
Hvis du ser noget eller kan fornemme, at noget er anderledes-
- så kom straks tilbage, ellers...
Bare du lader være med at kaste jernstænger efter mig.
Stop! Rør dig ikke!
- Hvorfor gjorde du det? - Gjorde hvad?
- Hvorfor standsede du ham? - Jeg troede, at det var dig...
Hvad skete der? Hvorfor standsede du mig?
- Jeg standsede dig ikke. - Hvem var det så? Dig?
Hvem ved...
Godt gået, hr. Shakespeare.
Det er skræmmende at gå frem og pinligt at gå tilbage.
Så du gav dig selv en ordre. Du kom til fornuft på grund af frygt.
- Hvad? - Hold op.
- Hvorfor tømte du flasken? - Hold op, siger jeg!
Zonen er et meget indviklet system...
af fælder og de er alle sammen dødbringende.
Jeg ved ikke, hvad der sker her, når der ikke er nogen mennesker-
- men når et menneske dukker op, sættes alting i bevægelse.
Gamle fælder forsvinder, og nye dukker op.
Ufarlige steder bliver umulige at passere.
Det ene øjeblik er din vej ligetil, det næste er den håbløs.
Det er Zonen.
Den kan virke uberegnelig.
Men den er, hvad vi har gjort den til.
Folk er blevet tvunget til at vende tilbage, når de er nået halvvejs.
Nogle er også bukket under på tærsklen til rummet.
Men hvad der sker her, afhænger ikke af Zonen, men af os!
Lader den de gode slippe igennem og flår hovedet af de onde?
Det ved jeg ikke. Det virker, som om de der slipper igennem-
- har mistet alt håb.
Så det er hverken de gode eller onde, men de ulykkelige.
Men selv de ulykkelige dør, hvis de ikke opfører sig ordentligt.
Du var heldig, for du fik en advarsel.
Ved I hvad? Jeg venter her...
indtil I kommer tilbage og er blevet lykkelige.
- Det kan du ikke! - Jeg har madder og termokande med.
Du kan ikke klare dig her i en time uden mig.
Og man kan heller ikke gå tilbage af den vej, man kom.
- Jeg ville foretrække... - Så går vi tilbage med det samme.
Jeg giver jer pengene tilbage minus et lille beløb for besværet.
Er du kommet til fornuft, Professor?
Så lad gå. Kast bare.
ANDEN DEL
VANDRINGSMANDEN
Hvad laver I der? Kom her!
Er I trætte?
Åh gud!
Det lyder, som om han vil begynde at prædike igen.
Lad alt det, der er planlagt, gå i opfyldelse.
Lad dem tro.
Lad dem le af deres lidenskaber.
For det, de kalder lidenskaber, er ikke en sjælelig energi-
- men kun gnidninger mellem deres indre og den ydre verden.
Det vigtigste er, at de tror på sig selv.
Lad dem være hjælpeløse som børn-
- for svaghed er fantastisk, og styrke betyder ingenting.
Når et menneske fødes, er det svagt og smidigt.
Når det dør, er det hårdt og ufølsomt.
Når et træ vokser, er det blødt og bøjeligt-
- men når det dør, er det hårdt og stift.
Stivheden og styrken er dødens følgesvende.
Smidighed og svaghed er udtryk for et væsens friskhed.
For det, der er blevet hårdt... vil aldrig vinde.
Kom her!
Det går fremad. Vi kommer snart til en tør tunnel, hvor det er lettere.
7-9-13.
- Skal vi allerede gå videre? - Ja. Hvorfor spørger du om det?
Jeg troede, du ville vise os noget.
- Hvad så med min rygsæk? - Ja, hvad med den?
Jeg efterlod den derinde. Jeg vidste ikke, at vi skulle gå.
- Det er der ikke noget at gøre ved. - Vi må gå tilbage.
- Det går ikke! - Jeg skal have min rygsæk!
Kan du ikke fatte, at ingen er kommet tilbage af den samme vej?
Glem den rygsæk. Har du diamanter i den?
Rummet vil give dig alt det, du ønsker.
Det vil drukne dig i rygsække.
Hvor langt er der hen til dit rum?
200 meter i fugleflugtslinje, men det eksisterer ikke her. Lad os gå.
Drop din empirisme, Professor. Den dur ikke til mirakler.
Husk, at Sankt Peter var lige ved at drukne.
Gå, Forfatter.
Hvorhen?
Op ad den her stige.
Professor, hvor er du?
- Her er den tørre tunnel! - Kalder du den tør?
Det er en lokal vits. Man plejer at skulle svømme her.
Bliv her. Hvor er Professoren?
- Hvad? - Professoren er forsvundet!
Hvad mener du? Han gik bagved dig.
Han er nok sakket agterud og er gået vild.
Han er ikke gået vild. Han leder efter sin rygsæk!
- Nu klarer han den ikke! - Skal vi vente?
Det kan vi ikke. Tingene ændrer sig konstant her. Vi to fortsætter.
Se! Hvad er det? Hvor...?
- Jeg har jo forklaret jer det. - Forklaret hvad?
Det er Zonen. Lad os gå hurtigere.
Der er han!
Jeg er taknemmelig for, at du...
Hvordan er du nået herhen?
Jeg kravlede det meste af vejen.
Utroligt, men hvordan overhalede du os?
Overhalede? Jeg gik tilbage hertil efter rygsækken.
Og hvordan er møtrikken så endt her?
Åh nej, det er en fælde!
Pindsvinet har hængt en møtrik op med vilje.
Hvordan kunne Zonen lade os slippe igennem?
Åh nej. Jeg går ikke et skridt videre, før...
Jeg kan ikke lide det her.
Vi holder pause.
Men hold jer fra den møtrik...
Undskyld, men jeg troede ikke, at Professoren ville klare den.
Jeg ved aldrig på forhånd, hvem det er, jeg skal guide.
Det opdager jeg først her, når det er for sent.
Det vigtigste er, at Professorens taske med underbukser er intakt.
Stik ikke næsen i andres undertøj, hvis du ikke forstår det.
Hvad er der at forstå? Binomial theorem?
Hvilken psykologisk dybde.
Instituttet mangler penge og kan ikke betale din ekspedition.
Så du fylder din rygsæk med manometre og andet lort...
kommer illegalt ind i Zonen-
- og kontrollerer alle miraklerne med en test.
Ingen i verden har nogensinde hørt om Zonen.
Så det bliver helt sikkert en sensation!
Tv-dækning og fans, der kommer med laurbærkranse.
Vores Professor dukker op i hvidt tøj-
- og udbryder: "Mene, mene, tekel, ufarsin".
Alle måber og råber så i kor:
"Giv ham Nobelprisen"!
Din elendige forfatter og amatørpsykolog!
Du kan kun finde ud af at male offentlige toiletter!
Det kan du ikke engang.
Du ved ikke, hvordan man gør.
Okay, jeg vil vinde Nobelprisen.
Hvad vil du? Vil du frelse menneskeheden-
- med guldkorn fra den inspiration, du har købt dig til?
Jeg vil skide på menneskeheden. Blandt alle mennesker-
- er der kun ét menneske, der interesserer mig, og det er mig.
Uanset om jeg er noget værd, eller er en idiot som visse andre.
Og hvis du finder ud af, at du virkelig er...
Ved du hvad, hr. Einstein? Jeg vil ikke skændes med dig.
Skænderier fører til sandheden. Fanden tage den!
Hør, Chingachgook...
Du har ført mange mennesker hertil.
Ikke så mange, som jeg gerne ville.
Det er ikke det, det handler om. Hvorfor kom de? Hvad søgte de?
- Først og fremmest lykke. - Ja, men hvilken slags lykke?
Mennesker kan ikke lide at tale om deres inderste ønsker.
Og det kommer heller ikke os ved.
Du er i hvert fald heldig.
Jeg har aldrig nogensinde set et lykkeligt menneske.
Det har jeg heller ikke.
De vender tilbage fra rummet. Jeg fører dem tilbage-
- og vi mødes aldrig mere.
Ønskerne går jo ikke i opfyldelse med det samme.
Har du aldrig selv haft lyst til at bruge rummet?
Jeg har det fint, som jeg har det.
Professor...
Apropos købt inspiration...
Hvis jeg nu går ind i rummet-
- og vender tilbage til vores gudsforladte by som et geni...
Et menneske skriver jo, fordi det lider og tvivler.
Det må hele tiden bevise sit værd over for andre.
Men tænk, hvis jeg er sikker på, at jeg er et geni?
Hvorfor skal jeg så skrive?
Hvorfor fanden skal jeg så gøre det?
Jeg må i øvrigt sige, at vi eksisterer for at...
Vil du ikke nok lade mig være i fred?
Lad mig sove lidt. Jeg har ikke sovet hele natten.
Behold dine komplekser for dig selv.
Under alle omstændigheder er din teknologi...
alle de ovne og hjul...
og andet lort-
- kun lavet for at man kan arbejde mindre og spise mere.
Det er alt sammen krykker og proteser.
Menneskeheden eksisterer for at skabe...
kunst.
Det er uselvisk i modsætning til menneskets øvrige handlinger.
Det er en stor illusion. Billeder af den absolutte sandhed.
Lytter du til mig, Professor?
Hvad er det for en uselviskhed?
Folk dør stadig af sult. Er du faldet ned fra Månen?
Skal det her forestille at være en af vores ypperste hjerner?
Du er ikke engang i stand til at tænke abstrakt.
Du vil vel ikke fortælle mig, hvad meningen med livet er?
Eller hvordan man skal tænke?
Det er meningsløst...
Selv om du er Professor, ved du ingenting.
Da skete der et stort jordskælv...
og solen blev sort som en hårsæk.
Og Månen blev helt som blod...
Og himlens stjerner faldt ned på Jorden-
- ligesom et figentræ kaster sine umodne figen-
- når det rystes af vinden.
Og himlen veg bort som en bog, der sammenrulles.
Og hvert bjerg og hver ø flyttedes fra deres steder.
Og Jordens konger og store mænd-
- og krigsherrerne-
- de stærke og frie mænd-
- skjulte sig i bjergenes huler. De sagde til bjergene og klipperne:
Fald ned over os og skjul os for Hans åsyn-
- Han som sidder på tronen, og for Lammets vrede.
Thi dagen for Hans vrede er kommen-
- og hvem kan bestå?
Og på den samme dag vandrede to af dem...
to af dem til en by, der lå 60 stadier fra...
Dens navn var...
Og de talte med hinanden om alle de ting, der var sket.
Og mens de talte sammen og diskuterede-
- så nærmede Han sig og begyndte at vandre med dem-
- men de genkendte Ham ikke.
Og Han sagde til dem:
"Hvad er det, I diskuterer"-
- "og hvorfor er I så bedrøvede?" Og en af dem, som hed...
Er I vågne?
Du talte om meningen-
- med vores liv...
Om det uselviske ved kunsten...
For eksempel musik.
Den er mindst af alt forbundet med virkeligheden...
eller hvis den er forbundet, sker det rent mekanisk via lyd-
- uden associationer.
På trods af det trænger musikken som ved et mirakel ind i selve sjælen!
Hvad er det i os, der responderer på lyd, der er bragt i harmoni-
- og forvandler den til en kilde til nydelse-
- der både forbløffer os og knytter os sammen?
Hvorfor er det nødvendigt? Og hvem har brug for det?
Du skulle svare: "Ingen har brug for det." Uselvisk.
Nej.
Det tror jeg ikke.
Alt har jo en betydning.
En årsag og et formål.
Er det nødvendigt at gå den vej?
Der er desværre ingen anden vej.
Det ser uhyggeligt ud, ikke, Professor?
Jeg vil ikke gå først.
Og Chingachgooker melder sig ikke frivilligt.
Vi må trække lod om det. Vil I være med til det?
Jeg ville have foretrukket en frivillig.
Har du tændstikker?
Tak.
Den, der trækker den længste, går først.
Træk.
Den længste. Du var ikke heldig denne gang.
Kan du ikke kaste en møtrik?
Jo. Hvis du synes.
En til?
Godt...
Jeg går...
Skynd dig, Professor!
Det...
Der er en dør.
Gå derhen! Åbn døren og gå ind!
Er det mig igen? Skal jeg også gå ind?
Vi trak lod, og du tabte. Gå. Vi kan ikke blive her.
Hvad er det? Ingen pistoler her!
Vi bliver alle sammen slået ihjel. Har du glemt kampvognene?
- Smid den væk. Vil du ikke nok? - Fatter du ingenting?
Hvis der sker noget, kan jeg redde jer, men ikke på den måde.
Vil du ikke nok? Hvem vil du skyde efter?
Hvem vil du skyde efter?
Gå. Tiden er knap!
Her er vand!
Hold fast i gelænderet og gå ned.
Lad være med at gå! Vent på os oppe ved udgangen!
Jeg håber ikke, at du har taget den slags med.
- Hvad? - Pistoler og den slags.
Nej, jeg har kun en ampul, hvis det nu går helt galt.
- Hvilken ampul? - En giftampul!
Åh gud! Tog du med for at dø her?
Nej, det er kun for en sikkerheds skyld.
Kom tilbage, Forfatter!
Kom tilbage! Vil du dø?
Jeg sagde, at du skulle vente ved udgangen!
Stands! Rør dig ikke!
Det er dit rør.
- Hvad? - Ingenting...
Du skulle være gået først.
Han blev så bange, at han gik den forkerte vej.
Endnu et eksperiment.
Eksperimenter og fakta er sandhedens højeste instans.
Der er ingen fakta. Og da slet ikke her.
Alt det her er nogens idiotiske påfund.
Kan du ikke mærke det?
Men du vil naturligvis vide, hvis påfund det er.
Og hvorfor.
Hvad er pointen med din viden?
Hvem skal få dårlig samvittighed på grund af den? Jeg?
Jeg har ingen samvittighed, kun dårlige nerver.
Hvis en eller anden kritiserer mig, bliver jeg såret.
Hvis nogen roser mig, bliver jeg også såret.
Lægger jeg mit hjerte og min sjæl i noget, æder de begge dele.
Letter jeg mit hjerte, æder de også det.
De er alle sammen så kultiverede.
De er alle sammen følelsesmæssigt underernærede.
Og de sværmer omkring mig: Journalister, redaktører-
- anmeldere og kvinder i massevis.
Og de forlanger alle sammen: "Mere... Mere"!
Hvad er jeg for en forfatter, hvis jeg hader at skrive?
Hvis det er en pine og en sygelig og skamfuld beskæftigelse-
- der minder mest om at presse hæmorider ud.
Jeg troede, at folk ville blive bedre mennesker af at læse mine bøger.
Ingen har brug for mig!
Hvis jeg dør, vil de begynde at æde en anden i løbet af et par dage.
Jeg ville forandre dem, men de har forandret mig!
De har skabt mig i deres billede!
Førhen lå fremtiden i forlængelse af nuet-
- og alle forandringer var ude i horisonten.
Men nu er fremtiden smeltet sammen med nuet.
Er de virkelig klar til det?
De vil ikke vide noget! De æder bare!
Hvor er du dog heldig!
Nu kommer du til at leve i hundrede år.
Hvorfor ikke for evigt?
Som Den Evige Jøde?
Du er en fantastisk mand!
Jeg troede næsten på det.
Det må have været forfærdeligt at være derinde.
Det her rør er slemt. Det er det værste i Zonen.
Det kaldes kødhakkeren, men det er værre end en kødhakker.
Mange mennesker er gået til her.
Pindsvinet sendte sin bror i døden herinde.
Han var så skrøbelig og begavet.
Hør engang:
Sommeren er forbi uden at efterlade sig spor.
Det er varmt endnu, men slet ikke nok.
Alt det der kunne ske er allerede sket.
Som et femfingret blad i min hånd. Det er bare ikke nok.
Hverken det gode eller onde skete forgæves.
Verden lyste op Det var bare ikke nok.
Livet tog mig under sine vinger beskyttede og reddede mig.
Jeg var utrolig heldig men det var ikke nok.
Bladene brændte ikke og grenene brækkede ikke over.
Dagen var klar som rent glas Det er bare ikke nok.
Godt, ikke? Det er hans digt.
Hvorfor er du så urolig?
Jeg bliver dårlig af at se på dig.
Jeg er glad. Folk klarer det sjældent. I gjorde det hele rigtigt.
I er gode og ærlige mænd. Jeg er stolt over, at I ikke begik fejl.
Se på ham. Han er glad for, at det endte godt.
Skæbnen! Zonen! Jeg er en god mand, siger han!
Jeg så, at du gav mig to lange tændstikker.
- Du forstår det ikke... - Sikkert ikke.
Professor, tag det ikke ilde op, men idioten her favoriserede dig.
Jeg blev stoppet ind i røret som et dyr.
Kødhakkeren. Sikke et ord!
Hvem har givet dig ret til at afgøre, hvem der skal leve og dø?
Du valgte selv!
Hvad? Der var to lange tændstikker!
De er uden betydning. Zonen lod dig slippe igennem før da-
- og det virkede klart, at du ville klare kødhakkeren.
- Vi fulgte bare efter dig. - Hør nu her...
I fatter ikke, hvor farligt det er at begå fejl her.
Nogen skulle jo gå forrest.
Ja! Nej, det er ikke en klinik!
Nogen skal gå forrest!
Rør den ikke!
- Ja? - Laboratorium ni, tak.
Lige et øjeblik...
- Hallo? - Jeg håber ikke, at jeg forstyrrer.
- Hvad vil du? - Jeg vil bare sige noget.
I skjulte den, men jeg fandt den. I den fjerde bunker...
- Kan du høre, hvad jeg siger? - Jeg får fat i sikkerhedsvagterne.
Gør du det. Fortæl dem det.
Angiv mig og vend mine kolleger mod mig, men det er for sent.
Jeg er meget tæt på stedet. Hører du mig?
- Du er færdig som forsker. - Glæd dig over det!
Forstår du, hvad der sker, hvis du vover at gøre det?
Prøver du at skræmme mig igen?
Jeg har altid været bange for noget, også for dig.
Men nu er jeg ikke bange for noget.
Du er ikke engang en Herostratos.
Du har bare ønsket at gøre livet surt for mig-
- fordi jeg gik i seng med din kone for 20 år siden.
Og nu er du glad for at have fået hævn over mig.
Så udfør endelig din dåd.
Du skal ikke lægge røret på!.
Fængslet er ikke det værste. Du vil ikke kunne tilgive dig selv.
Jeg kan allerede se dig hænge i dine seler i cellen.
Hvad laver du, Professor?
Ved I, hvad der vil ske, når alle tror på det her rum?
Og når alle kommer herhen?
Det sker snart.
Om ikke i dag, så i morgen. Der kommer tusindvis af mennesker!
Uforløste kejsere, store inkvisitorer, førere:
Menneskehedens selvbestaltede velgørere.
De vil hverken have penge eller inspiration. De vil forandre verden.
- Jeg hjælper dem ikke. Jeg forstår. - Hvad i alverden forstår du?
Du er ikke den eneste vandringsmand i verden.
Ingen af jer ved, hvad folk har med, eller hvad de tager med herfra.
Antallet af meningsløse forbrydelser stiger. Er det ikke din skyld?
Gennemfører dine klienter ikke statskup og er medlemmer af mafiaen?
Eller hvad med lasere, superbakterier og den slags-
- der opbevares i sikkerhedsbokse?
Drop den sociologiske diarré. Tror du virkelig på de historier?
Ikke på de gode, men på de onde. Absolut!
Hold nu op.
Et menneske er ikke i stand til at føle kærlighed og had-
- i en sådan grad, at det omfatter hele menneskeheden.
Penge, en kvinde, en hævn-
- hvor chefen bliver kørt over af en bil, det kan jeg forstå.
Verdensherredømme og et retfærdigt samfund! Guds paradis på Jorden!
Det er ikke kun ønsker. Det er ideologi, handlinger og koncepter.
Ubevidst medfølelse kan ikke realiseres endnu.
Som et almindeligt instinktivt ønske.
Eksisterer lykke på andres bekostning virkelig?
Jeg kan tydeligt se-
- at du agter at overdænge menneskeheden med gode gerninger.
Jeg er overhovedet ikke bekymret for hverken dig, mig-
- eller menneskeheden.
For du vil ikke opnå noget som helst.
I bedste fald får du din nobelpris.
Men du får nok snarere noget uventet-
- som du slet ikke har tænkt på. Som for eksempel telefonen...
Du drømmer om noget, men får noget helt andet.
Hvad er det, du gør?
Telefon... Elektricitet...
Det her er nogle gode sovepiller.
De fremstilles ikke længere. Hvor kommer de fra?
Skal vi gå?
Det bliver snart mørkt, og så er det svært at finde tilbage.
Jeg er i øvrigt udmærket klar over-
- at reciteringen af digte og alle omvejene-
- bare er en slags undskyldninger.
Jeg forstår dig godt...
Du har haft en svær barndom, men du skal ikke narre dig selv...
Jeg tilgiver dig ikke.
Hold op med det der.
Professor, kom her.
Vent lidt... Det haster ikke.
Jeg har ikke travlt.
Jeg ved, at I bliver vrede.
Men jeg må fortælle jer det.
Vi står nu...
på tærsklen.
Det her er det vigtigste øjeblik i jeres liv.
I skal vide, at...
jeres inderste ønsker vil blive opfyldt herinde.
Jeres allerhøjeste...
Det, I længes mest efter...
I behøver ikke sige noget.
I skal bare...
koncentrere jer og prøve at huske hele jeres liv.
Når et menneske tænker på fortiden, bliver det bedre.
Men det vigtigste...
Det vigtigste er...
at tro!
Gå nu.
Hvem vil gå først?
Det vil du måske?
Jeg? Nej, det vil jeg ikke.
Jeg ved godt, at det er svært, men det går over.
Det tror jeg ikke.
Hvis jeg skal mindes hele mit liv...
bliver jeg nok ikke mildere stemt.
Og føler du ikke, at det her er skamfuldt?
At ydmyge sig selv... at snøfte og tigge og bede?
Hvad galt er der ved at bede?
Du siger det der på grund af stolthed.
Du er bare ikke klar endnu. Det hænder ret ofte.
Du vil måske være den første?
Jeg?
Vi ser nu Professorens opfindelse.
Et apparat, der kan udforske menneskenes sjæle: "Sjælemetret".
- Det er bare en bombe. - Hvad?
- En joke? - Nej...
Det er bare en bombe på 20 kiloton.
Til hvad?
Jeg lavede den sammen med mine venner.
Mine tidligere kolleger.
Det her sted vil ikke gøre nogen lykkelige.
Og hvis det falder i forkerte hænder...
Men jeg er ikke sikker længere...
Dengang var vores konklusion...
at vi ikke skulle tilintetgøre Zonen alligevel.
Hvis det er et mirakel, er det en del af naturen-
- og bringer også håb.
De skjulte den, men jeg fandt den.
Den gamle bygning. Bunker nummer fire.
Jeg går ud fra, at følgende princip eksisterer:
Gør aldrig noget, som ikke kan gøres ugjort.
Jeg forstår det godt. Jeg er jo ikke skør.
Men så længe den her pest er tilgængelig for alle og enhver...
kan jeg ikke sove roligt om natten.
Måske fordi mit sind ikke tillader det.
Den stakkel. Sikke et problem han har skabt for sig selv.
Giv mig den!
Er du ikke et civiliseret menneske?
- Hvad er der galt med dig? - Din hykler!
Hvorfor?
Hvorfor vil du?
Han vil fratage dig håbet!
Det er det eneste, menneskene har tilbage!
Det er det sted, de kan gå hen-
- når de har mistet håbet om alt andet.
I gik jo selv herind!
Hvorfor vil I knuse håbet?
Ti stille!
Jeg har gennemskuet dig!
Du vil skide på andre mennesker!
Du tjener penge på vores...
angst. Det drejer sig ikke engang om penge.
Du nyder at være hersker og gud her.
Du, din hykler, bestemmer, hvem der skal leve og dø.
Han overvejer det stadig.
Nu ved jeg, hvorfor en vandringsmand aldrig selv går ind i rummet.
Du nyder magten, mystikken og din autoritet.
Kan man ønske sig mere?
Det er løgn. Du... tager fejl.
En vandringsmand må ikke gå ind i rummet.
Han må slet ikke gå ind i Zonen for egen vindings skyld.
Tænk på Pindsvinet!
Du har ret i, at jeg ikke har udrettet noget godt.
Jeg har ikke engang kunnet give min kone noget.
Jeg har heller ingen venner. Men tag ikke mit liv fra mig.
De har taget alt fra mig på den anden side af pigtråden.
Jeg har kun det her. Forstår I det? Zonen!
Min lykke, frihed, og værdighed er her!
Jeg fører ulykkelige mennesker herind.
Mennesker uden håb.
Og jeg kan hjælpe dem.
Kun jeg kan hjælpe dem. Hykleren kan hjælpe dem!
Jeg græder næsten af glæde over at kunne hjælpe dem.
Mere ønsker jeg ikke.
Jeg ved det ikke. Måske...
Undskyld, men...
Du er enfoldig.
Du fatter ikke, hvad der sker her.
Hvorfor tror du, at Pindsvinet hængte sig?
Han lod sin bror dø på grund af penge.
Det er jeg klar over, men hvorfor hængte han sig?
Hvorfor kom han ikke en gang til for sin brors skyld?
- For at råde bod på det? - Han ville...
Han hængte sig en uge efter.
Ja, han indså, at ikke alle ønsker bliver opfyldt-
- men kun de inderste ønsker.
Ikke det, du råber højt...
Det, der følger din natur.
Selve den kerne, du ikke kender.
Den ligger inde i dig og styrer dig hele dit liv.
Du forstår ingenting. Pindsvinet døde ikke på grund af grådighed.
Han kravlede rundt her og bad om at få broderen tilbage.
Men fik kun en masse penge og kunne ikke få andet.
For Pindsvinet fik pindsvineting!
Og samvittighed og sjælekvaler er noget, man har fundet på.
Det indså han og hængte sig.
Jeg går ikke ind i dit rum.
Jeg vil ikke belemre andre med mit lort...
Ikke engang dig.
Og fortryde det bagefter ligesom Pindsvinet.
Så vil jeg hellere drikke mig ihjel derhjemme i fred og ro.
Nej, Chingachgook, du ved ingenting om mennesker-
- hvis du fører folk som mig herind.
Og...
Hvad får dig egentlig til at tro på, at miraklet findes?
Hvem har fortalt dig, at ønsker går i opfyldelse her?
Har du set et eneste menneske, der er blevet lykkelig her?
Pindsvinet, måske?
Ja, og hvem har fortalt dig om Zonen-
- om Pindsvinet, og om det her rum?
Det har han.
Så forstår jeg ingenting.
Hvorfor skulle vi herind?
Her er så stille...
Kan I høre det?
Hvorfor ikke forlade det hele-
- og flytte herind med min familie?
For altid.
Her er ingen.
Ingen vil gøre dem fortræd.
Nå, du er kommet tilbage.
Hvor har du fundet den?
Den knyttede sig til mig. Jeg kunne ikke efterlade den der.
Skal vi gå? Abekatten venter.
Skal vi gå?
Er der nogen, der har brug for en hund?
Jeg har fem derhjemme.
- Kan du godt lide hunde? - Hvad?
Det er godt.
Lad os gå.
Du aner ikke, hvor træt jeg er!
Det ved kun Gud!
Og de kalder sig intelligente! Forfatterne og videnskabsmændene!
Fald ned!
De tror ikke på noget!
Deres tænkende organ er forstenet, fordi det ikke bliver brugt.
Hold nu op. Kom. Læg dig i sengen. Ikke der.
Der er for fugtigt. Du må ikke ligge der.
Klæd dig af.
- Sikke nogle mennesker... - Slap af...
Det er ikke deres skyld. Hav ondt af dem i stedet for at blive vred.
Du har jo set deres tomme blikke.
De tænker konstant på ikke at sælge sig for billigt.
På hvordan de får så meget som muligt ud af hver eneste oplevelse.
De er klar over, at de har et kald.
De lever jo kun én gang!
Kan den slags mennesker tro på noget?
Fald nu til ro. Hold op.
Prøv at sove nu. Sov.
Der er ingen, der tror. Det gælder ikke kun de to. Ingen!
Hvem skal jeg tage med derind?
Åh gud.
Det værste er...
at ingen har brug for det.
Ingen har brug for det rum. Og det er spild af tid!
Hvorfor siger du det? Hold op.
Jeg går aldrig mere derind med nogen.
Vil du gerne have, at jeg går med dig derind?
- Hvorhen? - Tror du ikke, at jeg har ønsker?
Nej...
- Det går ikke. - Hvorfor ikke?
Nej, det går ikke.
Tænk, hvis det heller ikke virker for dig.
Min mor brød sig slet ikke om ham.
Som I kan se, er han noget for sig selv.
Alle i kvarteret gjorde nar ad ham.
Mor sagde: "Han er en vandringsmand."
"Han er fordømt. Han er en evig fange."
"Ved du ikke, hvilken slags børn vandringsmænd får?"
Og jeg modsagde hende ikke engang.
Jeg vidste godt, at han var fordømt...
at han var en evig fange, og hvordan børnene ville blive.
Men hvad kunne jeg stille op?
Jeg vidste, at jeg ville blive lykkelig sammen med ham.
Jeg vidste, at jeg ville opleve mange sorger.
Men bitter lykke er bedre...
end et gråt og kedeligt liv.
Jeg har måske opdigtet det hele senere.
Men så kom han hen til mig og sagde: "Kom med mig".
Det gjorde jeg, og jeg har aldrig fortrudt det.
Aldrig.
Jeg har oplevet megen sorg og skam...
Men jeg har aldrig klaget eller været misundelig på andre.
Sådan er min skæbne. Sådan er livet, og sådan er vi.
Hvis der ikke var sorger i vores liv, ville det ikke være bedre.
Det ville være værre.
For så ville der heller ikke være lykke.
Og der ville ikke være noget håb.
Sådan er det.
Jeg elsker dine øjne, min ven.
De leger så lidenskabeligt og flammende-
- når du pludseligt løfter blikket-
- og som et lyn fra en klar himmel-
- kigger dig omkring.
Men jeg beundrer også-
- når du kigger ned-
- og kysser fyrigt.
Og gennem dine sænkede øjenvipper-
- brænder en dyster, mat ild... af lidenskab.
Oversættelse: PrimeText International, 2008.
Textadmin: Www.primetext.tv PrimeText International, 2008